Mit navn er Stephen Jameson. Jeg er en af Tomorrow People -
- det næste trin i menneskelig evolution.
De kalder vores kræfter, de tre T'er.
Telepati, telekinese -
- og teleportering. Der er en skyggekrig i gang mellem os og Ultra.
- Nej! - Den hemmelige organisation der jagter os.
Den eneste måde, at afholde min art fra at blive udryddet -
- er at finde min far. Den eneste måde at gøre det på -
- er ved at arbejde for fjenden. Tidligere i The Tomorrow People.
- Vi har en gæst. Det er din onkel. - Det er din far og mig.
Men jeg blev født som menneske, og han blev født som dig.
Hvorfor fortalte du mig ikke, at Jedikiah var min onkel?
- Du er ikke som ham, du er en af os. - Han bad mig arbejde for ham.
Stephen, du har ingen anelse om, hvad du går ind til.
- Jeg er med. - Velkommen ombord, Stephen.
Stop! Stop!
Du forstår ikke! Bare hør på mig.
Hør på mig, okay? Du og jeg, vi er ens.
- Ja? - Ja.
Bevis det!
Så står vi op, Stephen.
Jeg tager afsted. Jeg har dobbeltvagt på hospitalet i aften -
- så du skal hente din bror -
- og han skal lave sine lektier, okay? Her.
Jeg hentede mere medicin til dig.
Du må være kreativ igen med aftensmaden.
Stephen, det her værelse...
Ryd op!
Angående de kræfter, nogle gange virker de perfekt.
- Mor siger, at jeg skal babysitte. - Hvad er jeg, ni?
- Ellers tak. - Ja, enig. Hold dig væk fra problemer.
- Makker, bussen er den her vej. - Jeg finder på noget andet.
Og andre gange er mine kræfter -
- lidt ved siden af.
Hvor kom du fra?
Jeg ventede på dig udenfor.
Hej, jeg teleporterede.
Det er gas. Min mor gav mig et lift.
Fedt. Jeg ser, at vi er nået til komedie-delen -
- af dit nervesammenbrud. - Undskyld. Jeg tog ikke min medicin.
Nu er jeg tilbage på dem. Jeg har det fint. Okay? Seriøst.
Betyder det, at vi kan hænge ud?
Kan vi se dumme videoer på nettet og udtænke en revolution eller sådan noget?
- Ja. Klokken 20 hos mig? - Jeg kommer på slaget.
- Okay. - Okay, jeg skal den vej.
Det her er mit fritidsjob. Ultra.
For omverdenen, er det et institut for genomsforskning og avanceret biomekanik.
Men det de virkeligt forsker i, er os.
Den næste fase i den menneskelige evolution.
De kalder vores kræfter de tre T'er.
Teleportering.
Telekinese.
- og til sidst, telepati. - At læse andres tanker er kun begyndelsen.
Med den rigtige træning, kan du læse deres tanker, deres følelser -
- og endda deres minder.
Men hvad med de ting, De ikke skal se?
Jedikiah ville udrydde os. Bare for menneskernes skyld.
- Vi er ikke færdige. - Jeg skal passe min lillebror.
- Lige den person jeg manglede! - Jeg har faktisk travlt!
Det er okay. Det kan vente. Jeg vil gerne lige vise dig rundt.
Velkommen til hovedcentralen. Vi har nyhederne, overvågning -
- politi-aflytninger, vi sporer hændelser, skænderier, selvmordsforsøg -
- adfærdsforstyrrelser, rapporter om kronisk søvngængeri -
- hvilket er måden hvorpå vi fandt dig. Alt der kan tyde på et nyt udbrud.
Og så har vi vores agenter, ligesom Vaughn og dig -
- som hjælper os med at finde unormale. - Homo superiors?
Ja, jeg kan ikke lide det navn.
- Heller ikke mig. - Min race, menneske-racen, som er svagere.
Hvilket er grunden til, at du vil finde os, og fjerne vores kræfter?
Nej det er vores ansvar at holde øje med de væsener, som kan angribe hvor som helst -
- når som helst.
Hvad laver du, Harold?
Det er ikke mig. Jeg gør ikke det her! Der er noget, der bevæger mig!
Skynd dig! Jeg vil ikke skade nogen!
Hold jer nede, undskyld.
Kig ikke på mig!
Cara, vi bliver nødt til at snakke. Cara, kom nu, svar mig!
Fint, du vil ikke komme til mig? Jeg kommer til dig!
Din landing trækker ned.
Fint. Jeg er stadig ved at finde ud af hele det her -
- teleporterings noget. - Hvad laver du her?
Hvad skete der med hele: "Velkommen, Stephen, du er en af os -
"- vi er Lost Boys" talen? - Det var før du arbejdede for Ultra.
Han har ret. Du har ingen idé om, hvad du har rodet dig selv ud i.
Det har jeg faktisk. Det er derfor, jeg er her. For at fortælle jer, I skal passe på.
De var inde i mit hoved i dag. Hvis jeg ikke gik, vidste de, jeg snakkede med jer.
Du snakker ikke med os. Du ser os ikke.
- Ikke længere. - Det er ikke fordi, jeg vil arbejde der.
Jeg gør det, fordi jeg skal. Fordi jeg har et liv og en familie.
Du er ikke den eneste, som havde et menneskeligt liv.
Spørg Cara omkring den den lillesøster, hun forlod.
Vi har alle sammen ofret noget, Stephen, men på en måde -
- tror du, at du er speciel.
Tror du ikke, jeg ved, hvordan det føles at miste nogen?
Indtil sidste ude, troede jeg, at min far, din store helt -
- bare var en taber, der forlod mig.
Nu ved jeg ikke, hvad jeg skal tænke, udover at han er i live.
Men hvordan vil du finde ham, hvis I gemmer jer hernede, som nogle unormale flygtninge?
Jeg vil gøre alt, for at finde min far.
- Betyder det at arbejde for Ultra, fint. - Jedikiahs mål er at udrydde vores race.
Jeg arbejdede der, Stephen. Jeg ved det. At komme ind i dit hoved, er kun starten.
Du har ikke engang ridset overfladen af, hvad de er i stand til.
Så længe du er hernede, er resten af os ikke sikre!
Først på www.UnderDawgs.biz
Danske tekster af: UNCHAiNED
- Hvad laver du? - Siger farvel.
Mor slår dig ihjel.
- Sladrede du om mig? - Fandme nej, bror.
Hvor har du været? Jeg har ringet i flere timer.
Du hentede ikke Luca fra fodbold, du kom ikke til aftensmaden.
Hvis Astrid ikke havde ringet, var jeg gået til politiet.
Jeg troede, noget var sket med dig. Jeg har været her siden klokken 20.
Vi skulle hænge ud.
Ja, jeg blev forsinket.
- Undskyld, og jeg glemte at ringe. - Hvor længe har du ikke taget din medicin?
Hvad?
- Jeg fandt dem i affaldet. - Gennemrodede du mit værelse?
- Selvfølgelig gjorde jeg det! - Jeg smutter.
Mor, jeg ved, at du ikke vil tro mig -
- men jeg smed min medicin ud, fordi jeg ikke har brug for piller.
Jeg har ikke brug for en hjernevrider. Jeg har det bedre end jeg har haft det i et år.
Det er præcis det, din far ville sige.
Jeg troede på ham, hver gang. Men det var ikke sandt, han havde det ikke godt -
- og det har du heller ikke. - Mor, jeg har det godt.
Nej, du har ikke. Du har det ikke godt. Okay, Stephen?
Jeg kan ikke tvinge dig til noget, du ikke vil.
Men skat -
- dig, mig og Luca... Det er alt, vi har.
Ja.
Du har ret. Jeg skulle ikke bare være stoppet med min medicin.
Jeg ringer til dr. Bloom i morgen.
Lover du det?
Lad være med det her. Vi flytter igen, og vi kan finde en anden læge -
- og du får det bedre. - Det er ikke det, det her handler om.
- Hvad handler det så om? - Jeg elsker dig ikke længere.
Hvad er der galt?
Ikke noget. Jeg er bare træt. Jeg smutter i seng.
- Tim. - Bliv nede!
Er det mig, eller bliver du langsommere?
Ansigtsgenkendelse er en langsommelig proces.
Som du ved, har jeg en planlagt softwareopdatering.
Beklager jeg ikke kan sende dig tilbage til hvor jeg stjal dig fra til vedligeholdelse.
- Det ville Ultra ikke bryde sig om. - Jeg har det.
En 99,99% sandsynlighed.
Kurt Rundle. Forsvandt for to uger siden -
- falder sammen med første gang, Cara mærkede ham.
Moderen indgav for nylig en efterlysning. Han har været ind og ud af Belleview.
- Fyren er fuldstændig ude af kontrol. - Så hvad er planen?
Indtil hans udbrud er komplet, kan jeg ikke fange hans stemme telepatisk.
Vent på, at han røver endnu en bank. Håb at Ultra ikke finder ham først.
God plan.
- Er du okay? - Ja, jeg har det fint.
Nej, du har ej.
Du er træt, du er stresset. Du føler dig ansvarlig for os alle -
- og ikke kun dem her nede. - Hey.
Ud at mit hoved. Mørkt sted, der har du ikke lyst til at være.
Hvorfor holder du ikke fri i aften?
Jeg tænkte, at vi kunne tage vores favorit suite på Four Seasons.
Du refererer til værelse 2411.
Det er i øjeblikket optaget af hr. John Kenneth Peterson fra St. Louis.
Han har en ganske stor regning for voksenunderholdning.
- Meget romantisk, Tim. - Jeg vasker mig lige.
Cara, du ved godt, at du gennemsøger -
- Johns personlige ejendele? Og i følge New Yorks straffelov artikel 14010...
Tim, lad være med at være den fyr.
Vil du være nyttig, så hjælp mig med at finde D-chippen.
Taler du om Johns D-chip?
Det sidste skab, anden skuffe, lille træ-æske.
Chippen er inden i.
Jeg forestiller mig ikke, at John vil være glad for at miste dette.
En anden har mere brug for det end os.
Stephen...
Er du der?
Okay, vi må sætte nogle grundregler.
Som ikke at invadere hinandens sind, når vi er nøgne.
- Lækkert sted. Hvad er godt? - Vi er her ikke for at spise.
Giv mig din hånd.
- Du giver mig et gammelt ur. Tak? - Der er en chip i det.
Den er lavet af det samme materiale, som den sikre del af Ultra.
Det afbøjer telepatiske signaler. Stopper alle der prøver at trænge ind i dit hoved.
Behold det på, så vil ingen vide, hvad du tænker.
- Det vil beskytte dig. - Og også beskytte dig.
Der skete noget med mig i aften. Jeg talte med min mor, og jeg så -
- hvad der vel var et af hendes minder, fra den aften, min far tog afsted.
Han var modbydelig mod hende.
Måske begår jeg en fejltagelse.
Mennesker er indviklede, Stephen.
Når man bruger halvdelen af livet i deres hoveder, bliver det ret tydeligt.
John sagde, at du havde en søster.
Vi er måske forbundet. Vi er ikke der endnu.
Cara. Jeg tror, vi lige har fundet Kurt.
Ser ud til, at han er gået fra at røve banker -
- til at ramme pengetransporter. - Jeg er nødt til at gå.
Pas på dig selv, Stephen.
Ser ud til, at vi kommer for sent igen. Kurt må have fået ham til at køre galt.
Det er ham.
Kurt Rundle! Vi gør dig ikke fortræd!
- Vi melder dig ikke til politiet. - Bare kom med os, Kurt.
Vi kan forklare alt.
Lad os komme væk.
Jeg forstår ikke, hvorfor jeg ikke kunne kontrollere mine arme og ben. Det var...
Det var som om, at mine kropsdele blev styret med snore.
Eller sådan noget. Det giver ingen mening.
Det er den anden vagt inden for en måned, som fortæller denne historie.
Snart vil det lokale politi få færten af en stikker.
Det gidsel, barnet med hættetrøjen, som det lykkedes dig at fjerne -
- kører vi ansigtsgenkendelse på nu.
- Godt. - Kurt Rundle, adresse i North Bergen.
- Af sted. - Jeg er på vej.
Godt, jeg tager med.
En aktiv bankrøver er ikke lige den form for begyndelse -
- du har lyst til at springe på, knægt. - Hvis noget sker, teleporterer jeg bare.
Emnet er voldeligt og antisocialt.
Du lovede, at jeg kom til at se Ultra fra top til bund.
Og jeg har knoklet røven ud af bukserne med træning -
- men hvordan skal jeg se programmets mening -
- når jeg er fanget bag et skrivebord? - Jeg holder øje med ham.
- Du er fluen på væggen. - Ja.
Du blev væk for mig i går.
Jeg håber, at du ikke tog hen på vores yndlings hotelværelse uden mig.
Jeg var sammen med Stephen.
Jeg lagde også mærke til, at mit ur forsvandt.
- Er der en sammenhæng? - Jeg gav ikke ligefrem din jakke væk.
- Jeg er ligeglad med uret. - Virkelig?
- Du virker ellers ophidset. - Jeg forsøger at beskytte os.
Og jeg forsøger at beskytte Stephen.
Som arbejder for Ultra.
Vi har brug for ham, det ved du. Stephen er "den udvalgte", husker du vel?
Bare fordi I to smelter sammen i jeres tanker -
- betyder det ikke, at han ikke ville stikke os i ryggen lige pludseligt.
- Jaloux? - Du gør grin med mig.
Han kunne stoppe tiden.
Jeg er ligeglad med, hvad han gjorde, eller hvem hans far er.
Jeg vil ikke lade Stephen trække os andre ned med sig.
Forstår du det?
Ja, jeg tror, jeg kan forstå det.
Truant betjente? Jeg troede, I var politiet.
At I måske havde nyt om Kurt. Jeg meldte ham savnet for to uger siden.
Måske kan vi hjælpe med at finde Kurt igennem hans venner fra skolen.
Kan du give os nogen navne? Er der sket noget usædvanligt?
Jeg lagde mærke til, at Kurt var vågen på mærkelige tidspunkter.
- Frue, har du nogen idé om... - Hvor er Kurts far?
Han døde.
- Kurt klarede det fint. - Har du nogen idé om -
- hvor Kurt kunne gemme sig henne? Biografen, indkøbscenteret, en kæreste?
- Hvor længe har han brugt medicin? - I cirka tre måneder.
- Har han hørt stemmer? - Er det muligt, han har ført dagbog?
Min kollega kunne tage et kig på hans værelse -
- og lede efter den mens vi taler. Med al respekt selvfølgelig.
- Selvfølgelig. - Tak.
Gå væk. Vær sød, bare gå væk.
Bare gå væk.
Han er på loftet over sit værelse.
Godt arbejde, knægt. Fru Rundle, vi sætter pris på din tid.
Hører du fra Kurt, så ring til os.
Hvad fanden laver du?
Soveværelset ovenpå.
- Hvorfor er de her? - Vi må ikke slå folk ihjel.
De må. Stephen! Kom tilbage!
Nej, vent. Vent!
Nej.
Sendte du et dræberhold ind for at meje en 17 årig knægt ned?
Okay, først og fremmest er han ikke en knægt, han er ikke engang menneske.
Intet ond ment. Han er en paranormal trussel.
Og det giver dig lov til at dræbe ham som et dyr?
Jeg fortalte dig fra starten, at vi var i en skyggekrig -
- med din slags og din. Troede du ikke, der ville være tab?
Okay, nok af krigssnakken. Det her er ikke krig, det er folkemord.
En ting, du vil forstå, når du har været her længere end 15 minutter -
- er, at vi overvåger os selv, så den håndfuld mennesker i regeringen -
- der rent faktisk kender til os, ikke gør det værre.
Slår vi ihjel? Det gør vi. Men kun dem, vi ikke kan hjælpe -
- træne, eller få på rette spor.
- Vores slags kan ikke engang slå ihjel. - Endnu.
Men I er kun én mutation væk fra at opnå den evne.
- Det er sindssygt. - Kom nu, Stephen.
Vi beskytter menneskeheden.
Du leger med de store drenge nu.
Få mig ikke til at fortryde, at jeg ringede til dig.
Og Stephen. Ingen braser ind på mit kontor -
- jeg gør en undtagelse denne ene gang, fordi du er ny -
- og fordi du er familie.
Der skete noget. Der er ingen andre, jeg kunne tale med.
- Surprise! - Det nye udbrud har røvet banker.
- Han er på flugt fra Ultra. - De nåede vist Kurt før os.
De slår ham ihjel.
Klart.
Jeg ved, at de er de slemme fyre, men henrettelse?
Jedikiah sagde lige, at de tager deres kræfter fra dem.
Når et udbrud udviser antisocial opførsel, går de til mere drastiske metoder.
Ja, jeg har lige fået plads på første parket, vi er nødt til at finde ham.
Når et udbrud er i Ultras søgelys, er det for sent.
Det er for farligt at blive involveret.
Han får en kugle i hovedet, og du snakker om risikovurdering?
- Vi får så mange ind, vi kan. - Og hvad så?
Hvornår holder I op med at skjule jer? Tror I, det var det, min far ville?
Du ved ikke, hvad du taler om.
Jedikiah har en hær. Og ikke kun hans TP slaver, dem som dig -
- han har menneskelige agenter, der vil slå os alle ihjel.
- Jeg har ansvaret for at beskytte os. - Kurt er bare en ødelagt knægt, okay?
- Han fortjener ikke at dø. - Det gør vi heller ikke.
Vil du kravle under jorden igen, fint.
Jeg redder den knægt.
Stephen, vi er ikke superhelte.
Vi er en jaget art, der prøver at overleve.
Og vi vil overleve. Det var din fars plan.
Lad os komme af sted.
Lektier. Totalt syret.
- Luca, hvis jeg hører dig spille... - Ja, jeg har forstået, mor.
- Jeg tager ørebøffer på. - Det lærte han af dig.
Ja, det gjorde han. Mor.
Det i aftes fik mig til at tænke på far.
Alle disse år er det som om, at vi aldrig har måttet tale om ham.
Men jeg er klar på sandheden. Hvorfor skred han? Hvorfor -
- skiftede vi navn? - Okay.
Din far... havde mistet kontrollen.
Jeg vidste aldrig, hvor han var eller hvad han lavede.
Men han var i vanskeligheder. Så meget, at -
- han en aften pakkede alle vores ting og sagde, "vi flytter."
Husker du det? Sagde, at vi skulle se landet eller noget i den stil.
Nej, vi var på flugt. Vi flyttede fra by til by indtil vi endte her, og så -
- troede jeg, at vi var færdige med at flygte.
Men din far var åbenbart bare færdig med mig.
Det gjorde ikke noget. Jeg var i forvejen alene uanset hvad.
Da du så begyndte at opføre dig som ham, kunne jeg ikke...
Mor...
Du skal aldrig opleve det igen.
Okay? Det lover jeg.
- Hold den lige stille? - Tilgiv mig -
- mit udstødningssystem udleder automatisk, hvert sjette minut.
Jeg byggede dit udstødningssystem, makker, så spar mig.
Stephen har ret. Vi bør få fat på Kurt.
- Så kører vi. - Bankrøverdrengen er et hensynsløst -
- røvhul, men det samme var jeg. Og jeg blev jo ret så fantastisk.
Hør, jeg dømmer ikke knægten, men vi har regler.
Hvad med mig?
Du havde ingen ret til at trække mig ind.
- Du vovede livet. - Længe siden, og jeg var dum.
Ikke, at jeg fortryder det.
Jeg vil ikke fortryde, at vi sidder på vores hænder og ingenting gør.
- Kurt har brug for os. - Vi forstår, at du passer på os, men -
- Stephen sagde det. Før eller siden må vi stoppe med blot at forsvare os -
- og give igen. Vi har gemt os hernede i to år.
Hvilket er to år længere end nogen af os ville have overlevet deroppe.
Vi går alle ind for overlevelse. Men hvis vi ikke siger fra, hvorfor så overleve?
- Noget nyt om Kurt? - Jeg tror, han holder lav profil.
Knægten kan teleportere sig til, hvor end han ønsker det -
- og vi finder ham gemt af vejen på et krybeloft?
Er det normalt?
Hvor forsvandt du hen, da du opdagede dine kræfter?
Ingen steder.
Præcis. Jo skørere livet bliver, des mere vil man holde fast i det velkendte.
- Det er, hvor jeg ville være taget hen. - Hvordan fanden kunne du...
Tom bygning, godt udsyn over dit hus.
Jeg har også en familie, okay? Jeg vil ikke gøre dig fortræd.
Du er det røvhul, der angav mig.
Jeg anede ikke, de ville sende en angrebsstyrke ind, okay?
Du lyver eller er en idiot. Uanset hvad, siger jeg nej tak.
Vi er en gruppe nu, okay? Ikke fyrene i jakkesæt.
En slags paranormal undergrundsbevægelse.
Hvor folk, som os, er i sikkerhed. Du må tro mig. Vi har alle været igennem det.
- Du prøver bare at komme ind i mit sind. - Det behøver jeg ikke.
Okay, jeg var dig, Kurt. Lad mig komme med et vildt gæt.
Du røver banker, fordi din mor ikke har råd til dine piller.
Og du føler dig ansvarlig.
Hvordan tror du, jeg fandt dig her?
Men jeg er ikke den eneste, der kan finde dig.
Denne paranormale undergrundsbevægelse... de vil ikke også prøve at dræbe mig?
Nej, tværtimod, okay? Lad mig vise dig det. Kom med mig.
Tak, knægt. Jeg tager over herfra.
Okay, sønnike...
Tag det roligt. Okay. Jeg vil bare tale med dig.
- Gør ham ikke fortræd. - Jeg får ham bare til at sove lidt.
For fanden...
Kurt! Stop!
Kurt!
Kurt! Stop!
Kurt. Kurt.
Stop! Stop, du forstår ikke!
Hør på mig. Hør på mig, okay? Du og jeg, vi er ens.
- Ja? - Ja.
Bevis det!
Hvor er Kurt?
Kurt?
Kurt, jeg ved, du er her. Kurt, jeg var som dig.
Jeg var alene. Rædselsslagen.
Hvert måltid var enten stjålet eller fisket op af en container.
Men så hjalp nogen mig. Som jeg vil hjælpe dig.
Fortæl -
- mig blot, at du lytter.
Nej... det er gået for vidt.
- Jeg skubbede ham ud fra taget. - Han har det fint.
- Det er ikke muligt. - Kom frem, Kurt. Du er ikke syg.
- Du er en af os. - Jeg bad dig om at lade mig i fred!
Jeg prøver blot at hjælpe dig!
Når du vågner.
Okay, lad mig se om jeg forstår det rigtigt...
Du kunne have fanget udbruddet, men i stedet -
- tromlede du din tilsynsførende agent ned og lod objektet slippe.
Han er ny, jeg burde...
Der bliver rigelig tid til at forklare dig i, hr. Vaughn -
- lige nu fokuserer vi på Stephen. Okay?
Jeg vil ikke hjælpe jer med at henrette en knægt. Måske hører jeg bare ikke til her.
Jeg tilbyder dig ikke et valg. Med kræfter, som dine, kan vi ikke blot lade dig gå.
Nej. Nej. Ser du, jeg ønsker at tro -
- at det blot er en enkeltstående handling af et naivt sind.
Hvis, i modsat fald, det var noget andet...
Hvis det er... jeg ved ikke... en konspiration om -
- at udlevere et afvigende udbrud til Tomorrow People...
Det ville jeg finde ret så utilgiveligt.
- Noget, du vil fortælle mig, Stephen? - Nej.
Godt. Godt. Så vil din afrapportering jo gå som en leg.
- Er dette ikke afrapporteringen? - Nej. Den håndteres af en senior telepat.
Hun er yderst grundig. Det er nyt.
- Ret gammelt, faktisk. - Må jeg?
Det var din fars.
Smukt ur.
Det ville man jo aldrig mistænke. En D chip.
Skærmer mod telepati.
Smart. Altid lidt af en fusker, din far.
Jeg beholder dette. Jeg ønsker virkelig ikke -
- at noget ødelægger din første afrapportering.
Hvad tror du, de har rottet sig sammen over?
Det ønsker du ikke at vide.
- Du gjorde det rette. - At redde Stephen?
At tage Kurt ind. Men ja. At redde Stephen.
- Du kan stole på ham, John. - Jeg ved det.
Du stoler på ham. Og jeg stoler på dig.
Hvad siger du til, at vi smutter forbi hotellet?
Tim siger, at vores suite er tom.
Jeg teleporterer ned til din sushi bar.
Henter os noget room service.
Cara, jeg er i vanskeligheder.
Det er ham. Stephen.
Jeg stoler måske på ham.
Men jeg hader hans timing.
Hvad er der, Stephen?
Han tog uret, og en bionisk telepat -
- skal til at gå amok i min hjerne.
- Kom ud derfra. - Ikke muligt. Hvad gør jeg?
Stephen, hvis hun trænger ind i dit sind vil hun vide alt.
Du må fylde sindet med noget andet.
En idé, en følelse, et minde.
Noget så overvældende, så stærkt, at det overskygger alt andet i dit sind.
- Er du klar? - Klar.
- Hvad hedder du? - Stephen Jameson.
- Er himlen blå? - Ja, afhængig af dagen.
Hjalp Tomorrow People dagens udbrud med at flygte?
- Ikke, hvad jeg ved af. - Hvor er udbruddet netop nu?
Det ved jeg ikke.
Hjalp Tomorrow People dagens udbrud med at flygte?
Nej.
Hjalp Tomorrow People dagens udbrud med at flygte?
Jeg sagde nej!
Du burde virkelig lade dette blive hjemme.
Ønsker jo ikke at ridse et familie arvestykke.
God idé.
Tillykke.
Det lader til, at du bestod med udmærkelse. Godt gået.
- Tak. - Nej, tak for at være ærlig.
Jeg erkender, at jeg var en anelse bekymret for, om vi havde et problem -
- men det lader til blot at være en senior agent -
- som mislykkedes med at holde styr på sin elev.
- Det var ikke Vaughns fejl. - Fejl har intet med det at gøre, Stephen.
Det handler om troværdighed.
Hvis jeg ikke kan drage mine agenter til ansvar for deres underordnede -
- vil effektiviteten ved hele programmet bryde sammen.
Jeg er ansvarlig. Ja, der er folk over mig, Stephen.
Hvem?
En anden gang. Jeg tror, at dagens lektion er tydelig.
Fejl vil ikke blive tolereret.
Hvad sker der så med Vaughn?
Skrivebordsarbejde. Ikke din hovedpine.
Godnat.
Hey, vi må snakke sammen.
Hvis du vil takke mig for at redde dit liv, er vi kvit.
Nej. Jeg mener, ja, tak. Men det er ikke...
Vil du give mig mit ur tilbage?
Det er min fars ur, og du kan fortælle mig, hvordan du fik det senere.
Jeg ville fortælle dig, at du havde ret angående Ultra.
Jeg kan ikke arbejde der længere. Hey, de dræbte min partner på grund af mig.
Jeg troede, jeg kunne finde min far uden at blive rodet ind i min onkels verden.
Jeg tog fejl.
Nej, du gjorde ikke.
Jeg gjorde. Du sagde, at vi ikke kunne blive ved med at flygte. At vi måtte kæmpe.
Du har ret. Men vi har brug for dig indenfor til det, Stephen.
Ser du ikke? Det er perfekt, at du arbejder for Ultra.
- Vi kan kun vælte det inde... - Nej, jeg tager ikke tilbage, okay?
Det er alt for farligt. Jedikiah har allerede haft en af sine onde telepater -
- til at prøve at regne ud, hvor I gemmer jer.
Finder han ud af det, er det min fejl.
Jeg kan ikke gøre det.
Okay? Jeg er...
Jeg vil ikke bringe de mennesker, jeg holder af, i fare.
Jeg anede ikke, at du havde så stærke følelser for os.
Hvis Ultra kunne trænge ind i dit sind, ville de allerede være her nu.
Du havde det ur. Din far gav mig det da han tog af sted.
Ikke blot for at beskytte mig. Han sagde, det skulle minde mig om at være tapper.
Jeg må åbenbart have glemt det.
Tak for at minde mig om det, Stephen. Det er dit nu.
Tak fordi du kom.
Er du sikker på, at vi er i sikkerhed her?
Ultra kan ikke spore os. Der er nogle få sikre steder, som dette, i byen.
Hvem end, der byggede stedet, var en af os. De har også nogle skønne dejknuder.
- Jeg mente i sikkerhed fra din kæreste. - Min hvad?
John? Det er... det er slet ikke sådan.
Hvordan er det så? Vent, lad mig gætte.
Det er en ny slags forhold. I fremtiden -
- vil folk ikke have forældede udtryk, som "kæreste."
Tog du mig virkelig med her til for at tale om mit privatliv?
Nej. Jeg ville bare takke dig.
For at tale mig igennem en slem knibe.
Hvordan gjorde du det?
- Hvordan holdt du dem ude af dit sind? - Jeg gjorde, hvad du sagde.
Jeg tænkte på noget, som kunne fylde hele mit sind.
Jeg fokuserede på det mest smertefulde, jeg kunne komme i tanke om.
Lad mig vise dig det.
Jeg elsker dig ikke længere.
Hvad bestiller du oppe?
Jeg hørte dig og mor skændes. Skal du nogen steder?
Ja. Men jeg kommer tilbage.
Du skal gøre mig en tjeneste. Du skal se efter din mor. Kan du...
Du må ikke gå.
Jeg ved det, skat. Det vil jeg heller ikke.
Vær tapper for min skyld, Stephen. Vær tapper.
Derfor må jeg finde ham. Jeg kan ikke lade det være det sidste minde om min far.
- Hvad vil du gøre? - Jeg vil gøre, hvad han bad mig om.
Jeg vil tage mig af min familie.
Jeg vil være en bedre bror.
En bedre søn.
Og en bedre ven.
Mod begge vores arter. For jeg har erkendt, jeg ikke kan vende ryggen til nogen af dem.
Snydepels!
Men den eneste måde, hvorpå jeg kan gøre alt dette er -
- ved at lade som om, jeg er en god soldat. Ved at arbejde for min onkel.
Ved at forblive et skridt foran ham.
Det har jeg tænkt mig at gøre.
Hold øje med ham. Hans tidligere partner var skødesløs.
- Men hans afrapportering var ren. - For ren.
- Tror du, han stadig har kontakt med dem? - Ja.
Og med tiden vil Stephen føre os til Tomorrow People.
Og så dræber vi dem.
Subberne bag denne:
ThunderPants, Jonashb1, 2rb1, Gonzo1966